Juliana Horatia Ewing:
The Blind Man and the Talking Dog
In: Dandelion Clocks and Other Tales	
Slepec a mluvící pes
přel. Veronika Cebeová, 2002	
		
There was once an old man whom Fortune (whose own eyes are bandaged) had deprived of his sight. She had taken his hearing also, so that he was deaf. Poor he had always been, and as Time had stolen his youth and strength from him, they had only left a light burden for Death to carry when he should come the old man’s way.	Kdysi žil jeden starý muž, jehož fortuna (která má zavázané oči) zbavila zraku. Vzala mu také sluch, takže byl hluchý. Chudý byl vždycky a tak, když mu čas ukradl mládí a sílu, zbylo smrti jen málo práce, až jí stařec vstoupí do cesty.	
But Love (who is blind also) had given the Blind Man a Dog, who led him out in the morning to a seat in the sun under the crab-tree, and held his hat for wayside alms, and brought him safely home at sunset.	Ale láska (jež je také slepá) mu dala psa, který ho ráno vyvedl na sluníčko, k lavičce pod planou jabloní. Pes mu držel klobouk na almužnu od kolemjdoucích a když slunce zapadlo, odvedl ho bezpečně domů.	
The Dog was wise and faithful — as dogs often are — but the wonder of him was that he could talk. In which will be seen the difference between dogs and men, most of whom can talk; whilst it is a matter for admiration if they are wise and faithful.	Ten pes byl chytrý a věrný – jak psi často bývají – zvláštní však na něm bylo to, že uměl mluvit. V tom je možné vidět rozdíl mezi psy a lidmi, z nichž umí mluvit většina; ale obdivuhodné je, když jsou také chytří a věrní. 	
One day the Mayor’s little son came down the road, and by the hand he held his playmate Aldegunda.	Jednoho dne šel po silnici starostův synek a držel za ruku svou kamarádku Aldegundu.	
"Give the poor blind man a penny," said she.	„Dej tomu chudému slepci penci,“ řekla.	
"You are always wanting me to give away my money," replied the boy peevishly. "It is well that my father is the richest man in the town, and that I have a whole silver crown yet in my pocket."	„Pořád chceš, abych rozdával své peníze,“ odpověděl mrzutě chlapec. „Je dobře, že můj otec je nejbohatší muž ve městě, díky němu mám v kapse ještě celý stříbrňák.“	
But he put the penny into the hat which the Dog held out, and the Dog gave it to his master. "Heaven bless you," said the Blind Man. "Amen," said the Dog.	Hodil však penci do klobouku, který držel pes, a ten ho dal svému pánovi. „Bůh vám požehnej,“ řekl slepec. „Amen,“ dodal pes.	
"Aldegunda! Aldegunda!" cried the boy, dancing with delight. "Here is a dog who can talk. I would give my silver crown for him, Old man, I say, old man! Will you sell me your dog for a silver crown?"	„Aldegundo! Aldegundo!“ křičel chlapec a vyskakoval radostí. „Ten pes umí mluvit. Dal bych za něj stříbrňák, starče, povídám, starý muži! Prodáš mi svého psa za stříbrňák?“	
"My master is deaf as well as blind," said the Dog.	„Můj pán je hluchý a také slepý,“ řekl pes.	
"What a miserable old creature he must be," said the boy compassionately.	„Ubohý starý muž,“ odvětil chlapec soucitně.	
"Men do not smile when they are miserable, do they?" said the Dog ; " and my master smiles sometimes — when the sun warms right through our coats to our bones; when he feels the hat shake against his knee as the pennies drop in; and when I lick his hand."	„Lidé se neusmívají, když se mají bídně, že ne?“ řekl pes. „A můj pán se někdy usmívá – když ucítí zatřást se klobouk, jak do něj spadne pence, a když mu olíznu ruku.“	
"But for all that, he is a poor wretched old beggar, in want of everything," persisted the boy. "Now I am the Mayor’s .only son, and he is the richest man in the town. Come and live with me, and I will give the Blind Man my silver crown. I should be perfectly happy if I had a talking dog of my own."	„Ale přece je to starý žebrák, ubohý chudák, který nic nemá,“ trval na svém chlapec. „Já jsem jediný starostův syn a on je nejbohatší muž ve městě. Pojď se mnou a já dám tomu slepci stříbrňák. Kdybych měl mluvícího psa, byl bych dokonale šťastný.“	
"It is worth thinking of," said the Dog. "I should certainly like a master who was perfectly happy. You are sure that there is nothing else that you wish for?"	„Budu o tom přemýšlet,“ odpověděl pes. „Určitě by se mi líbil pán, který je dokonale šťastný. Určitě si nic jiného nepřeješ?“	
"I wish I were a man," replied the boy. "To do exactly as I chose, and have plenty of money to spend, and holidays all the year round."	„Chtěl bych být dospělý,“ odpověděl chlapec. „Abych mohl dělat, co budu chtít, a měl spoustu peněz na utrácení a prázdniny přes celý rok.“	
"That sounds well," said the Dog. "Perhaps I had better wait till you grow up. There is nothing else that you want, I suppose?"	„To zní dobře,“ řekl pes. „Asi bych měl radši počkat, až vyrosteš. A dál už nechceš nic?“ 	
"I want a horse," said the boy, "a real black charger. My father ought to know that I am too old for a hobbyhorse. It vexes me to look at it."	„Chci koně,“ odpověděl chlapec, „opravdového černého válečného koně. Otec by měl vědět, že na houpacího koně jsem už starý. Zlobí mě se na něj dívat.“	
"I must wait for the charger, I see," said the Dog. "Nothing vexes you but the hobby-horse, I hope? "	„To musím počkat na válečného koně,“ řekl pes. „ Kromě něho tě už nic jiného netrápí?“	
"Aldegunda vexes me more than anything," answered-the boy, with an aggrieved air, "and it’s very hard when I am so fond of her. She always tumbles down when we run races, her legs are so short. It’s her birthday to-day, but she toddles as badly as she did yesterday, though she’s a year older."	„Aldegunda mě trápí víc než cokoli jiného,“ odpověděl chlapec ukřivděným tónem, „a to je těžké, protože ji mám tak rád. Vždycky upadne, když běžíme závody, má moc krátké nohy. Dneska má narozeniny, ale batolí se stejně jako včera, i když je o rok starší.“	
"She will have learned to run by the time that you are a man," said the Dog. "So nice a little lady can give you no other cause of annoyance, I am sure!"	„Než z tebe bude muž, běhat se naučí,“ řekl na to pes. „Jsem si jistý, že tak pěkná malá slečna ti už ničím nemůže dělat starosti.“	
The boy frowned.
"She is always wanting something. She wants something now, I see. What do you want, Aldegunda?"	Chlapec se zamračil. „Když ona pořád něco chce. Vidím, že teď zase. Co chceš, Aldegundo?“	
"I wish — " said Aldegunda, timidly, "I should like — the blind man to have the silver crown, and for us to keep the penny, if you can get it back out of the hat."	„Přeji si –,“ řekla mírně, „přála bych si, aby ten stařec měl stříbrňák a my si nechali penci, jestli ji můžeš vzít zpátky z klobouku.“	
"That’s just the way you go on," said the boy angrily. "You always think differently from me. Now remember, Aldegunda, I won’t marry you when you grow big, unless you agree with what I do, like the wife in the story of ‘What the Goodman does is sure to be right."	„To jsi přesně celá ty,“ odpověděl chlapec rozzlobeně. „Vždycky si myslíš něco jiného než já. Ale pamatuj si, Aldegundo, nevezmu si tě za ženu, až vyrosteš, jestli nebudeš souhlasit s tím, co budu dělat, jako ta žena v povídce ‘Co dělá dobrý muž, to je určitě správné.’“	
On hearing this, Aldegunda sobbed till she burst the strings of her hat, and the boy had to tie them afresh.	Když to Aldegunda uslyšela, začala vzlykat tak, že se jí rozlétly mašle u kloboučku, a chlapec je musel znovu zavázat.	
"I won’t marry you at all if you cry," said he.	„A už vůbec si tě nevezmu, když budeš brečet,“ řekl.	
But at that she only cried the more, and they went away bickering into the green-lanes.	Tím víc však plakala a za hašteření odešli oba pryč.	
As to the old man, he had heard nothing; and when the dog licked his withered hand, he smiled.	Co se týká starce, ten nic z toho neslyšel. A když mu pes olízl vysušenou ruku, jen se usmál.	
Many a time did the boy return with his playmate to try and get the Talking Dog. But the Dog always asked if be had yet got all that he wanted, and, being an honourable child, the boy was too truthful to say that he was content when he was not.	Ještě mnohokrát se chlapec vrátil se svou kamarádkou a zkusil získat psa pro sebe. Ten se ho však pokaždé zeptal, jestli má všechno, co chtěl. A protože to byl čestný hoch, byl příliš pravdomluvný na to, aby řekl, že je spokojený, když ve skutečnosti nebyl.	
"The day that you want nothing more but me I will be your dog," it said. "Unless, indeed, my present master should have attained perfect happiness before you."	„V ten den, kdy kromě mě nebudeš chtít nic jiného, budu tvůj,“ slíbil pes. „Pokud ovšem můj nynější pán nedosáhne dokonalého štěstí před tebou.“	
"I am not afraid of that," said the boy.	„Toho se nebojím,“ řekl chlapec.	
In time the Mayor died, and his widow moved to her native town and took her son with her.	Za nějaký čas starosta zemřel, jeho vdova se přestěhovala do svého rodného města a syna vzala s sebou.	
Years passed, and the Blind Man lived on; for when one gets very old and keeps very quiet in his little corner of the world, Death seems sometimes to forget to remove him.	Léta  plynula a slepý stařec žil dál; neboť když je člověk velmi starý a žije si tiše ve svém koutku, někdy se zdá, že si pro něj smrt zapomene přijít.	
Years passed, and the Mayor’s son became a man, and was strong and rich, and had a fine black charger. Aldegunda grew up also. She was very beautiful, wonderfully beautiful, and Love (who is blind) gave her to her old playmate.	Léta plynula a ze starostova syna vyrostl muž. Byl silný a bohatý a měl krásného černého koně. I Aldegunda vyrostla. Byla úžasně krásná a láska (která je také slepá) ji dala za ženu jejímu starému kamarádovi.	
The wedding was a fine one, and when it was over the bridegroom mounted his black charger and took his bride behind him, and rode away into the green lanes.	Svatební den se vydařil a když bylo po všem, ženich osedlal vraníka, posadil nevěstu za sebe a pak spolu odjeli pryč po zelené cestě.	
"Ah, what delight!" he said. "Now we will ride through the town where we lived when we were children; and if the Blind Man is still alive, you shall give him a silver crown; and if the Talking Dog is alive, I shall claim him, for to-day I am perfectly happy and want nothing."	„To je krása!“ radoval se. „Teď pojedeme do města, kde jsme bydleli jako malí; a jestli je ten slepec stále naživu, dáš mu stříbrňák; a jestli je naživu mluvící pes, budu chtít, aby šel se mnou, protože dnes jsem dokonale šťastný a nic jiného nechci.“	
Aldegunda thought to herself — " We are so happy, and have so much, that I do not like to take the Blind Man’s dog from him ;" but she did not dare to say so. One — if not two — must bear and forbear to be happy even on one’s wedding day.	Aldegunda si myslela – „jsme tak šťastní a máme toho tolik, že nechci vzít slepci jeho psa,“ ale netroufla si to vyslovit. Jeden – pokud ne dva – musí vydržet i si odpustit, aby byl šťastný, dokonce i ve vlastní svatební den.	
By-and-bye they rode under the crab-tree, but the seat was empty. "What has become of the Blind Man?" the Mayor’s son asked of a peasant who was near.	Zakrátko dojeli pod planou jabloň, ale lavička byla prázdná. „Kam se poděl slepec?“ zeptal se starostův syn rolníka stojícího opodál. 	
"He died two days ago," said the peasant. "He is buried to-day, and the priest and chanters are now returning from the grave."	„Zemřel před dvěma dny,“ odpověděl rolník. „Dnes má pohřeb, kněz a zpěváci  se  právě vracejí od hrobu.“	
"And the Talking Dog?" asked the young man.	„A mluvící pes?“ zeptal se mladý muž.	
"He is at the grave now," said the peasant; "but he has neither spoken nor eaten since his master died."	„Je u hrobu,“ řekl rolník, „ale od té doby, co mu umřel pán, nemluvil ani nic nejedl.“	
"We have come in the nick of time." said the young man triumphantly, and he rode to the churchyard.	„Přišli jsme v pravý včas,“ pronesl mladík vítězně a vyrazil ke hřbitovu.	
By the grave was the dog, as the man had said, and up the winding path came the priest and his young chanters, who sang with shrill, clear voices — "Blessed are the dead who die in the Lord."	Pes ležel u hrobu tak, jak rolník řekl, a po klikaté cestě se blížil kněz s mladými pěvci, kteří zpívali pronikavými čistými hlasy – „Požehnaní jsou, kdo zemřou v Pánu.“	
"Come and live with me, now your old master is gone," said the young man, stooping over the dog. But he made no reply.	„Pojď se mnou, teď když tvůj pán odešel,“ řekl mladý muž skloněný nad psem. Ten však neodpovídal.	
"I think he is dead, sir," said the grave-digger.	„Myslím, že je mrtvý,“ řekl hrobník.	
"I don’t believe it," said the young man fretfully. "He was an Enchanted Dog, and he promised I should have him when I could say what I am ready to say now, He should have kept his promise."	„Tomu nevěřím,“ řekl mladík mrzutě. „Byl kouzelný a slíbil mi, že bude můj, když budu moci říct to, co můžu říct teď. Měl dodržet svůj slib.“	
But Aldegunda had taken the dog’s cold head into her arms, and her tears fell fast over it.	Aldegunda vzala studenou psí hlavu do dlaní a slzy jí na ni začaly padat. 	
"You forget," she said; "he only promised to come to you when you were happy, if his old master were not happier first; and, perhaps, ——"	„Zapomněl jsi,“ řekla, „slíbil jen, že k tobě půjde, až budeš šťastný, pokud jeho starý pán nebude šťastnější dřív - a možná – “	
"I remember that you always disagree with me," said the young man, impatiently. "You always did do so. Tears on our wedding-day, too! I suppose the truth is that no one is happy."	„Ty se mnou nikdy nesouhlasíš,“ skočil jí mladík netrpělivě do řeči. „A nikdy jsi nesouhlasila. A ještě slzy v náš svatební den! Pravda asi je, že nikdo není šťastný.“	
Aldegunda made no answer, for it is not from those one loves that he will willingly learn that with a selfish and imperious temper happiness never dwells.	Na to Aldegunda nic neřekla, protože od těch, jež člověk miluje, se nerad dozví, že u sobecké a panovačné povahy štěstí nikdy nebývá.	
And as they rode away again into the green lanes, the shrill voices of the chanters followed them — "Blessed are the dead. Blessed are the dead."	A jak odjížděli po zelené cestě,  pronikavé hlasy zpěváků je provázely – „Požehnaní jsou mrtví. Požehnaní jsou mrtví.“