Žabákova dobrodružství
a
Vyprávění pod vrbou

Vlasta Tomšíčková, 2001

Knížka The Wind in the Willows od Kennetha Grahama je tradiční příklad knih pro děti, které jsou čteny po mnoho generací. A to nejen v Anglii, kde vyšla poprvé v roce 1908. Také české děti mají možnost seznámit se s Krysou, Krtkem, Žabákem a ostatními zvířátky, a to díky překladu Míly Grimmichové, který pochází z roku 1958. Kniha poté byla vydávána téměř každé desetiletí. Důkazem, že příběhy zvířátek neztratili své kouzlo ani pro děti 21. století, je nejnovější překlad Daniely Řezníčkové z roku 1998. Ve své práci bych chtěla srovnat dva překlady knihy The Wind in the Willows. První vyšel pod názvem Žabákova dobrodružství v roce 1981 (jako třetí vydání) a byl přeložen Mílou Grimmichovou, v případě druhého se jedná o Vyprávění pod vrbou.  Tato knížka byla převyprávěna Danielou Řezníčkovou a poprvé vyšla roku 1991. Především bych se chtěla zaměřit na kapitolu zvanou „The Piper at the Gates of Dawn“ – „Pištec za ranního svítání“ a „Lesní duch“.
Hned při prvním pohledu na obě verze je patrné, že se obě překladatelky liší v pojmenování některých postav příběhu. Například “Rat“, Krysa, je v angličtině rodu mužského, zatímco v češtině rodu ženského. Grimmichová použila doslovný překlad a tím se z krtkova přítele stala přítelkyně. Naproti tomu Řezníčková se pokusila zachovat mužské pohlaví a našla alternativu – pojmenovala svou postavu Ondatřík. Dalším příkladem rozdílného přístupu k překladu vlastních jmen je „Little Portly“. Ve starší verzi říkají všichni mláděti Pavlík. Grimmichová zvolila běžné české jméno, které začíná stejným písmenem jako jeho anglická předloha, občas toto zdrobnělé jméno navíc zesiluje přídavným jménem „malý“. V překladu Daniely Řezníčkové odpovídá její Baculka vzhledové charakteristice  malé vydry (portly – tělnatý, statný). Kromě vlastního jména v diminutivu nepoužívá dále žádná přídavná jména, která by zdůrazňovala nízký věk mláděte. Vydra, „the Otter“, je podobně jako Krysa rodu mužského v originále, ale ženského v češtině. V tomto případě však obě překladatelky ponechaly přirozené pohlaví, takže místo otce má Pavlík, popřípadě Baculka, matku. Posledním představitelem sedmé kapitoly, jehož jméno se v obou verzích liší, je „the Piper“. Míla Grimmichová ho v názvu zve pištcem, později Panem s kouzelnou flétnou. Daniela Řezníčková pojmenovala tuto postavu a následně celou kapitolu Lesní duch. 
Kromě vlastních jmen se v anglické předloze vyskytují rovněž jiná podstatná jména či zájmena, která začínají velkým písmenem. Mezi ně patří na příklad „Him“, „Awe“, „Presence“, „Death“, „Nature“, „Friend and Helper“ a „Vision“. V překladu Míly Grimmichové nalezneme některá z nich psaná velkým písmenem – On, Příroda a Příteli a Pomocníku, jiná však s malým – bázeň, vznešený, smrt a zjevení. Ve Vyprávění pod vrbou se tato slova vůbec nevyskytují. Zato však Řezníčková obohatila anglická slovesa „said“, „cried“ a podobně. V porovnání s Grimmichovou, která zůstala věrná originálu téměř ve všech případech, s výjimkou slovesa odpověděl, které dvakrát použila místo „said“, Řezníčková neopakuje žádné ani jednou. Střídá: vyprávěl, strachoval se, přitakal, dodal, dával za pravdu a hartusili. 
Ve Vyprávění pod vrbou nechybí jen slova, ale i celé pasáže; v mnoha případech se také rozchází se skutečnostmi udanými v Žabákových dobrodružstvích. Příběh s Panem/Lesním duchem se, podle originálu a Míly Grimmichové, začíná odehrávat po desáté hodině večerní a úvodem čtenář získá podrobné informace o průběhu celého dne a o Krysině návštěvě u Vydry. Naproti tomu Krtek a Ondatřík Daniely Řezníčkové sedí na břehu řeky již od západu slunce a oba si sdělují, co zjistili od Vydry. Ztratilo se vydří mládě a Vydra na ně čeká u brodu. Zde se oba překlady opět rozchází. Ve starší verzi se o této události mluví jako o něčem, co se stalo předchozí noci, kdežto ve Vyprávění pod vrbou hodlá Vydra ztrávit noc u brodu teprve tohoto dne. Tentokrát je blíže originálu Daniela Řezníčková. Obráceně je tomu však během konverzace mezi Krtkem a krysou, kdy si sdělují, že Pavlík/Baculka ještě neumí dobře plavat. V anglické předloze tuto informaci získáme od Krysy, zatímco ve Vyprávění pod vrbou ji sděluje Krtek.
Když je popisováno pátrání po ztraceném vydřím mláděti, Řezníčková vynechává rozsáhlý popis noční přírody. Tím je její příběh o mnoho stručnější než Žabákova dobrodružství. Nicméně hlavní skutečnosti jsou zachovány. Jsou to jen některé detaily, které si neodpovídají. Míla Grimmichová opět zůstává blíže originálu. V Žabákových dobrodružstvích mohou krysa a Krtek vidět tiché zahrady za svitu vycházejícího měsíce, když plují v loďce proti proudu. V novější verzi tyto zahrady prohledávají, což znamená, že během své plavby po proudu přistanou více než jednou (jak je tomu u Grimmichové). Podobná situace panuje v okamžiku, kdy zaslechnou kouzelnou hudbu. Řezníčková se opět liší od překladu Grimmichové a rovněž od anglického originálu tím, že její zvířátka (obě, ne jen Krysa) slyší vábivé zvuky, zatímco jsou na souši. Je rovněž zajímavé sledovat, jak se obě autorky vypořádaly s původními „hedges“, „hollow trees“, „runnels and their little culverts“, „ditches“ a „dry water-ways“. Ve starší verzi zvířátka prohledávají ploty, vykotlané stromy, kanály a příkopy; v té novější jsou to hustá křoví, rozeklané kořeny stromů, úvozy a meze.
Když Krysa a Krtek dosáhnou svého cíle, najdou původce oné čarovné hudby – ať už je to Pan nebo Lesní duch – a spolu sním i malou vydru. V obou překladech pak pištec zmizí s prvními slunečními paprsky, avšak  v Žabákových dobrodružstvích dostanou obě zvířátka dar zapomnění a cítí se, jako by se probudila z krásného snu. Ve Vyprávění pod vrbou si ale vše pamatují a mohou to tedy na konci příběhu sdělit i Vydře.  Tato novější verze je však v rozporu s originálem. To platí i pro Baculkovu reakci, když se vzbudí. Nejprve je šťastný, že vidí přátele své matky, se kterými si byl zvyklý hrát, ale pak (což už v nové verzi chybí) začne zoufale hledat něco, co nenávratně ztratil. Pak se ale všichni vydají na cestu domů.
Co se týče cesty domů, každá verze nás zavede jinam. Daniela Řezníčková nechá zvířátka pádlovat k Vydřině domku, kde se matka a dítě opět šťastně obejmou. Ve starším překladu se vrací k brodu, protože ví, že tam Vydra bude čekat. Z dálky potom sledují jejich dojemné shledání. Nakonec se krysa a krtek, oba na smrt unaveni, nechají unášet proudem k domovu. Krysa ještě chvíli v šumění rákosí rozeznává slova, která čtenáři připomenou záhadného pištce, ale brzy usíná. 
Vezmeme-li v úvahu celkový styl obou překladů, je jasné, že Žabákova dobrodružství jsou v mnohém přesnější. Na druhou stranu působí ale některé výrazy, které Míla Grimmichová užívá, poměrně zastarale – například „to či ono“ nebo „nikdy by se nebyl opovážil“. Kromě toho si lze všimnout některých semantických chyb. Na konci příběhu, když Krysa slyší podivná slova jasněji než dříve, krtek poznamená: „Dobrá, tak toho nech.“ (v originále „let’s have it“). Jeho reakce, ani to, že následně čeká na odpověď, nedává smysl. Díky tomu, že Daniela Řezníčková ponechává jen základní fakta, působí její verze jednodušeji a jasněji. Na druhou stranu však odpovídá původnímu příběhu jen zhruba a ačkoli je snadná pro mladé čtenáře, lze pochybovat, že se k ní v pozdějším věku vrátí.

Literatura
Grahame, Kenneth. „The Piper at the Gates of Dawn. In The Wind in the Willows.London: 
        Penguin Books, 1994. pp. 108-121
Grimmichová, Míla. „Pištec za ranního svítání. In Žabákova dobrodružství. Praha: Albatros, 
        1981. pp. 115-126

Řezníčková, Daniela. „Lesní duch“. In Vyprávění pod vrbou. Praha: Fortuna Print, 1998.
         pp. 74-79