Harry Potter
Markéta Rysová, 2001

Přestože je to přinejmenším zvláštní a nečekané, na konci dvacátého století se stalo nejprodávanější knihou své doby vyprávění pro děti. Tento husarský kousek se podařil prvotině britské spisovatelky Joanne Rowlingové - knížce nazvané v originále Harry Potter and the Philosopher’s Stone a vydané poprvé v Londýně v roce 1997. Autorka, tehdy "obyčejná" nezaměstnaná svobodná matka středního věku, v ní dosáhla toho, o čem si desítky renomovaných autorů dětských knížek mohou nechat jen zdát: vymyslela pohádku, která pobláznila malé čtenáře (a již hltají i někteří dospělí) a kvůli níž jsou děti ochotny na chvíli zapomenout na počítač a televizi a vrátit se ke „studenému médiu“ čtení. 
 Rowlingová částečně vsadila na osvědčený popelkovský model věčného outsidera, jenž se mávnutím kouzelného proutku dostane do světa radosti. Příběh plný zvratů, napětí i originálního humoru je příběhem sirotka Harryho, jenž se po deseti letech života v nemilující anglické středostavovské rodině náhle dozví, že po svých rodičích zdědil kouzelnický talent, a následně se mu otvírá úžasný svět čar a kouzel na čarodějné škole v Bradavicích, kde ho čeká první rok báječných i neuvěřitelných dobrodružství. (O zbývajících šesti letech jeho studia má pojednávat dalších šest pokračování první autorčiny knihy.) Nevím, jestli si mohu dovolit ve svých dvaadvaceti letech hodnotit půvab, jaký má dětská kniha pro děti, ale podle vlastních dojmů z tohoto vyprávění nemohu autorce upřít schopnost stvořit čtivý, spádný děj, a především dar obdivuhodné fantazie, s kterou svůj fantastický svět buduje. 
Vzhledem k tomu, že v Británii už spatřily světlo světa další tři svazky Harryho dobrodružství a že zatím každé z vydaných pokračování předčilo komerční úspěch svazků předchozích, knížka natolik vlivná (pokud ne obsahem, tedy alespoň z prodejního hlediska) jistě nemohla dlouho zůstat nepřeložena do češtiny. První díl - jímž se ve své analýze budu zabývat - u nás vyšel prozatím v prvním vydání, a to v minulém roce v pražském nakladatelství Albatros pod názvem Harry Potter a Kámen mudrců. Téměř okamžitě se ovšem objevil i překlad druhého dílu, nazvaný Harry Potter a tajemná komnata (angl. Harry Potter and the Chamber of Secrets, 1998). Obě knihy byly vydány v překladu Vladimíra Medka, který v současnosti už připravil k vydání třetí z dobrodružství, nazvané v originále Harry Potter and the Prisoner of Azkaban (1999), a pracuje na převodu čtvrtého, nesoucího v angličtině označení Harry Potter and the Goblet of Fire (2000).
Mám důvod se domnívat, že Medkův překlad bude vlivný a určující pro případné další české převody této knihy, a to hned z několika důvodů. Za prvé, jde o první vydání této knihy v češtině. Za druhé, vyprávění o Harrym Potterovi je populární a jednotlivé výrazy se tedy mohou mezi čtenáři zaužívat. Za třetí a především, příběh z velké části staví na oblíbeném motivu „paralelního světa“ (kterým je zde svět kouzelníků existující bez našeho vědomí přímo v Evropě konce druhého tisíciletí) a tento paralelní svět s sebou samozřejmě nese množství neologismů a neobvyklých jazykových obratů, pro které Vladimír Medek musel vymyslet české ekvivalenty. 
Všeobecně vzato, jde o překlad velmi solidní; navíc Medka očividně baví, může-li si s textem vyhrát. Zdaleka největší výhodou jeho překladatelské koncepce je podle mého názoru neobyčejné množství idiomů, jež do svého díla vměstnal. Zde je několik příkladů (citace z Medkova překladu jsem se rozhodla uvádět v kurzívě; čísla stran odkazují, stejně jako ve všech dalších případech, k českému vydání):

str. 28:	namouduši (honestly)
str. 85:	každej začíná vod píky (everyone starts at the beginning)
str. 110:	Doufám, že každý budete své koleji dělat čest (...)
(I hope each of you will be a credit to whichever house becomes yours.) 
str. 119:	dost ošklivě ho to vzalo (bit of a nasty shock for him)
str. 122:	na kutě (bedtime)
str. 126:	stačili si to u něj rozlít (they managed to get on the wrong side of him)
str. 181:	Vánoce se kvapem blížily (Christmas was coming)
str. 244:	co mají za lubem (what Snape or anyone else might be up to)
str. 266:	jinak bych z vás nespustil oči (she broked my eye contact with you)
str. 276:	já jsem si myslel, že by se ti mohl zamlouvat (I thought you might like it)

Celkem jsem českých idiomatických spojení v knize napočítala kolem sedmdesáti (předpokládám, že jsem si nevšimla všech), a musím podotknout, že při svém množství nepůsobí ani v nejmenším rušivě, ale naopak napomáhají českému vydání ke čtivosti a přirozenosti.
S Medkovou snahou o idiomatičnost podle mého názoru souvisí i fakt, že se překladatel na některých místech vyhýbá „angličtěji znějícímu“ českému obratu a nahrazuje ho „méně anglicky znějícím“ ekvivalentem i v případě, kdy to není nezbytně nutné. Tak například obrat “getting mixed up with these wizarding types” nepřevádí třeba pomocí „čarodějných týpků, ale „když se zapletli s tím spolkem čárů márů“ (str.58).
Medek má obecně tu šťastnou schopnost, že disponuje bohatým slovníkem - v jeho překladu lze nalézt vhodně použitá taková slova jako umolousaný (str. 75, orig. grubby), škobrtali (107, stumbling), tvrdolící (140, hard-faced), kejkle (210, hocus-pocus), zakuklenec (238, the hooded figure), či osidlo (256, snare). Odvaha hledat jiné řešení, než to, jež se na první pohled nabízí, se nejednou projevila také v jeho citu pro nalezení dobře fungujících ekvivalentů pro anglické novotvary. (Na druhé straně ho ale při převodu některých výrazů vehnala do náruče přílišné snaze o osobitost.) 
Jedním z chvályhodných „technických“ aspektů Medkova překladu je to, že se snaží využít schopností češtiny tam, kde má oproti angličtině bohatší výrazové možnosti: používá tedy například deminutiva (balíček; 75, orig. little package, mladíček, 268, young man) a bohatý rejstřík výrazů pro překlad anglického “said” (namátkou str. 164 - 168: souhlasil, hlesl, vyjekli, zazoufal si, mínil, zeptala se, řekla, vyhrkli). 
Medek velice pěkně překládá básničky (viz str.72,112,122...) a dobře zvládl také odstínění vyjadřovacího stylu Rubeuse Hagrida, jediné postavy v díle, která mluví výrazně odlišeným idiolektem. V překladu zdařile zachovává jeho přímou řeč jako obecný jazyk nepříliš vzdělaného a velmi samorostlého člověka:

str. 48:	Uhni, ty bouchoři. (Budge up, yeh great lump.)
str. 49:	A kdybyste měli něco vostřejšího, taky bych nevodmítnul.
		(I’d not say no ter summat stronger if yeh’ve got it, mind.)
str. 215:	Ten Kámen tu je z dobrejch důvodů. Už ho málem ukradli u Gringottovejch – počítám, 		že na to ste už taky přišli? (...) Aby vám bylo jasný, Snape pomáhal Kámen vochránit, 		ne že ho chce ukrást.
		(The Stone’s here fer a good reason. It was almost stolen outta Gringotts – I s’ppose 		yeh’ve worked that out an’all? (...) Look, Snape helped protect the Stone, he’s not 		about ter steal it.

Překladatel vymyslel několik velmi vtipných obratů, jako například Nejhlavnější hlavoun (Supreme Mugwump, str. 53), spěchala Snapea podpálit (she rushed to set fire to Snape, str. 266), nebo už zmíněný spolek čárů márů (wizarding types, str. 58). Se ctí se také vypořádal například se slovní hříčkou “Neville was hanging on to her every word, desperate for anything that might help him hang on to his broomstick later“, kterou přeložil jako Neville visel na každém jejím slově, jak se zoufale snažil objevit něco, co by mu pak pomohlo aspoň viset i na koštěti (str. 137). Za naprosto neodolatelný pak v češtině pokládám Nevillův zoufalý výrok Babíí, já jsem toho žabáka už zase ztratil. (str. 92, v orig. Gran, I’ve lost my toad again.). O to víc mě ovšem mrzí a překvapuje, že v některých případech (o nichž bude řeč za chvíli) se Medek snahy o zachování jazykové hry originálu úplně vzdává.
Na závěr „pochvalné“ části mé analýzy si dovolím Vladimíru Medkovi poděkovat za to, že nezapomněl, že překládá knihu pro děti, a to pro děti české. Počešťuje totiž výrazy “poltergeist” (strašidlo, str. 123) a “zombie” (oživlý nebožtík, str. 128), přímo v textu vysvětluje pojmenování “Troll” (Troll - tak se totiž říká zlým obrům - , str. 164) a k anglickému “prefect”, užitému zde ve významu starší student pověřený dohledem nad ostatními, přičinil objasňující překladatelskou poznámku pod čarou. 

 Představení Medkových překladatelských chyb a nepřesností začnu jeho poklesky při používání systému rodného jazyka. Je jich naštěstí jen několik: výraz jak široký, tak dlouhý Medek chybně rozděluje čárkou (str. 32), v obratu Hagridův kabát jakoby sestával jen ze samých kapes chybně píše jakoby dohromady (str. 63) a z výrazů „sami sebe“ a „sebe samy“ tvoří ne zcela jasný hybrid ti ostatní by místo toho viděli samy sebe (“otherwise they would just see themselves”, str. 277). Navíc zarputile používá pro vyjádření toho, že někdo dostal nápad spojení napadlo mu namísto „napadlo ho“ (str. 83, 109). Přestože je jím užívaná varianta obsažena - v závorce - ve Slovníku spisovné češtiny, není ve spisovném jazyce obecně rozšířená a považuji ji za marginální. 
Místy má Medek problém se správným dosazením vidu. Například zmínku o nesnesitelné paní Figgové, u níž Harry každoročně trávil narozeniny, Medek zakončuje slovy a paní Figgová ho nutila, aby si prohlédl fotografie všech koček, které kdy v životě měla (str. 24) a spikleneckou grimasu hroznýše překládá jako Had (...) Pak zamrkal (str. 30). V obou větách by byl myslím na místě vid právě opačný. 
Už na počátku své analýzy jsem zmínila, že se Medek v několika málo případech dopustil věcné záměny. Tak na str. 30 zaměňuje nanuk za lízátko (orig. ice lolly), na str. 45 pobřeží za nábřeží (coast), na str. 136 místo rogalo překládá větroň (hang-glider). Na str. 107 se ovšem dopouští opravdu kuriózní chyby, když přemění sportovní boty na trenýrky (orig. trainers) a staví tak čtenáře českého vydání před velice neotřelou představu: Oba chlapci si sundali bundy a oblékli si dlouhé černé hábity. Ron ho měl tak krátký, že mu pod ním byly vidět trenýrky. (!) 
Medek se samozřejmě nevyvaroval určitého množství významových posunů oproti originálu, způsobených buďto nepochopením textu, nebo výběrem chybného či v daném místě nevhodně zvoleného výrazu. V následujícím přehledu opět uvádím některé z nich a v závorce přidávám pokus o návrh lepšího řešení:

1)	chyby způsobené zřejmě nepochopením originálu:
- Neville’s robes had barely whipped round the corner when they heard Filch enter the trophy room – Nevillův hábit prudce pleskl kolem rohu (sotva zmizel za rohem...) (str. 149)

- I brought Ron round – that took a while 
– Vzala jsem s sebou i Rona – to chvíli trvalo 
(z předchozího kontextu jasně vyplývá, že zde bring round znamená přivést k vědomí) (str. 278)

- Tokens from your friends and admirers...What happened down in the dungeons between you and Professor Quirrel is a complete secret, so, naturally, the whole school knows. I believe your friends Misters Fred and George Weasley were responsible for trying to send you a lavatory seat. No doubt they thought it would amuse you.
– To, k čemu ve sklepení došlo mezi tebou a profesorem Quirrelem, je naprosté tajemství, takže to pochopitelně ví celá škola. Myslím totiž, že to byli pánové Fred a George Weasleyovi, kteří se ti pokusili poslat záchodovou mísu. 
(spojka totiž na tomto místě nemá opodstatnění a mění smysl předchozí věty) (str. 273)
 
2)	nesprávný nebo nevhodně zvolený ekvivalent:
- Harry groaned – Harry jen zasténal.
(výraz je s ohledem na kontext příliš patetický, mnohem vhodnější by bylo např. povzdychnul si nebo zabručel) (str. 24)

- my sheets – prostěradla (prostěradlo nebo přikrývky) (str. 124)
- his broomstick (...) started to drift towards 
- jeho koště (...) se začalo (...) snášet směrem k (se nechalo unášet směrem k) (str. 139)
- there was a sudden hush – v síni to zašumělo (rozhostilo se ticho) (str. 281)

- “I think she heard you” “So?” said Ron, but he looked a bit uncomfortable. – 
 „Myslím, že tě slyšela.“ „Opravdu?“ řekl Ron, tvářil se však poněkud nejistě.
(spíš „No a?“ – tak navíc Medek tento výraz na jiném místě překládá)

V první části rozboru jsem Medka chválila za to, že se při překládání snaží vyhybat anglicismům. Přesto i jich se do textu několik vloudilo: Tak na str. 30 přepisuje výraz boa constrictor (česky hroznýš královský; o půl stránky dál ho přitom správně překládá); na str. 40 se nechal ovlivnit anglickým “your aunt and I have been thinking” a zplodil obrat tvoje teta a já jsme si říkali (mnohem lépe by v češtině znělo např. „říkali jsme si s tvojí tetou“) a na str.42 používá pro překlad anglického AAAAARRRGH nepříliš české citoslovce UAAARRRR.
Jsme-li u anglicismů, musím také Medkovi vytknout časté zachovávání kurzívy, kterou má Joanne Rowlingová očividně ve velké oblibě. Vzhledem k tomu, že kurzíva je běžným prostředkem k vyjádření důrazu v angličtině, ale v češtině nikoliv, přimlouvala bych se v případě českého Harryho Pottera propříště za její omezení.
Na několilka málo místech Medkův text ztrácí vůči originálu na kráse ne kvůli chybnému překladu, ale proto, že překladatel se vědomě nepokusil o převedení autorčiny slovní hříčky. Jak jsem předeslala už před chvílí, vzhledem k Medkově celkovému usilování o originalitu a hravost mě to překvapuje. Za rezignaci na lepší řešení považuji například překlad škodolibého výroku ducha Protivy “Naughty, naughty, you’ll get caughty” jako Zlobiví, zlobiví, za chvíli vás dohoní (str. 150).
Mnohem častěji ovšem Medek svou snahu o osobitost naopak přehání a vedle vhodně užitých neotřelých výrazů dosazuje i slova v podstatě neznámá a přemrštněně expresívní. S výrazy líbnul (orig. pecked, str. 8), háby (get-ups, str.9), vztekle zahlížela na Harryho (looking furiously at Harry, 27), náběrka (scoop, str. 80) a mlsky (sweets, 98) jenom nesouhlasím. Ovšem výrazu spratkový kožich (169, moleskin coat) ani nerozumím.
 Poměrně vděčná je otázka Medkových stylistických přehmatů a záměrů. Na někteých místech překladu mě zarazilo opakování slov, které působilo neumělým dojmem - v těsné blízkosti se tak objevují např. výrazy zatvářil se rozzlobeně a tvářil se jako hlupák na str. 89 a podíval se, dívala se na str. 14.; text obsahuje také několik nevhodných výpustek, jako například v následujícím popisu boje mezi Harrym a profesorem Quirrelem: Profesor křičel a snažil se Harryho setřást, zatímco bolest v jeho hlavě narůstala víc a víc – teď už vůbec nic neviděl – slyšel jen Quirrelovy zoufalé výkřiky (str. 272).
Mám pocit, že Medkovou největší překladatelskou slabinou je zřejmě české souvětí. Stvořil jich několik opravdu ošklivých či zmatečných a navíc k napojení vedlejších časových vět s velikou oblibou užívá nepěkného výrazu jak. Pro ilustraci jsem vybrala následující příklady:
 
- Za celý život mu ještě nikdy nikdo nenapsal, však kdo by mu také mohl psát? 
(No one, ever, in his whole life, had written to him. Who would?) (str. 36)

- Nebyl to všecko nakonec jen nějaký obrovský žert, a Dursleyovi si z něj chtěli jen  vystřelit?
(Might this not all be some huge joke that the Dursleys had cooked up?) (str. 68)

- fotografie teď ukazovaly světlovlasého hromotluka, jak jede na svém prvním kole, sedí o 
pouti na kolotoči a hraje s otcem počítačovou hru, a jak ho matka objímá a líbá
(now the photographs showed a large, blond boy riding his first bycicle, on a roundabout at the fair, playing a computer with his father, being hugged and kissed by his mother)
(str. 23, tučné písmo přidáno)

- Pokud se pamatoval, měl ji odjakživa, a první otázku, na kterou si vůbec dokázal vzpomenout, položil tetě Petunii, když se jí zeptal, jak k té jizvě přišel.
(He had had it as long as he could remember and the first question he could ever remember asking his aunt Petunia was how he had got it. (str. 25)

- brumlal si sám pro sebe, jak si do práce vybíral svou nejošklivější kravatu (str. 8)
- „V neděli pošta nechodí,“ připomněl jim spokojeně, jak si mazal marmeládu na noviny. (str. 43)

Medkovi se většinou daří dodržovat styl originálu. Mám výhradu snad jen k tomu, že Harry a ostatní děti občas používají až příliš spisovný jazyk (viz dovětek přeložený jako že, str. 227 a Když budete tak laskaví v Harryho rozhovoru se spolužáky, str. 92). Při analýze překladu Harryho Pottera jsem ale především dospěla k názoru, že Medek místy vědomě vulgarizuje originál. Nevím, zda se to děje proto, že autorka je žena, zatímco Vladimír Medek je pohlaví mužského, ale jiné vysvětlení mě prozatím nenapadlo. Porovnejme v originále a v českém vydání například následující pasáže:

- He’d screamed, whacked his father with his Smeltings stick, been sick on purpose, kicked his mother... 
Celý večer prokřičel, několikrát udeřil otce svou smeltingskou hůlkou, naschvál se pozvracel, kopl matku... (str. 41)

- Disgusted that Slytherin had lost, he had tried to get everyone laughing at how a widemouthed tree frog would be replacing Harry as Seeker next
Vadilo mu, že Zmijozel prohrál, a snažil se všechny rozesmát tím, že příště bude místo Harryho hrát chytače nějaká rosnička, poněvadž dokáže stejně roztáhnout hubu (str. 181).

- Yeh’ll do summat useful or yeh’ll get out. If yeh think yer father’d rather you were expelled, then get back off ter the castle an’pack. 
– Buď uděláte něco užitečnýho, nebo pudete do háje. Esli si myslíš, že by tvůj táta byl radši, kdyby s tebou vyrazili dveře, vrať se zpátky na hrad a sbal si svejch pět švestek (str. 232).

Nezáviděníhodnou úlohu měl Vladimír Medek při převodu názvů pro všechna čarodějná jména a termíny, jež si Rowlingová v Harrym navymýšlela. Pokud jde přímo o překladatelovy neologismy, hodnotím je na výbornou. Pro čtyři bradavické koleje vymýšlí poetické názvy Nebelvír, Mrzimor, Havraspár a Zmijozel (v orig. Gryffindor, Hufflepuff, Ravenclaw, Slytherin) a pro nejoblíbenější kouzelnickou hru fantastické pojmenování famfrpál (orig. Quidditch), poradil si se svrčky, srpci a galeony, za něž se ve světě čarodějů nakupuje zboží (orig. Knuts, Sickles, Galleons), Ronově kryse přisoudil jméno Prašivka (orig. Scabbers), obyvatele nemagického světa označuje za mudly (orig. Muggles) a tak dále. Jeho skutečným problémem při překladu jmen je ovšem podle mě rozhodnutí o tom, co „přebásnit“ a co pouze přepsat, protože v potterovském čarodějném světě se vedle sebe vyskytují poetické novotvary a běžná anglická jména. Medek se bohužel rozhodl nesystematicky, takže sice ponechává v původní podobě jména a příjmení všech žáků bradavické školy i poloviny profesorského sboru, ale na druhou stranu příjmení profesorů „nesoucí význam“ překládá: Albus Dumbledore jako Albus Brumbál, Dedalus Diggle jako Dedalus Kopál, Cornelius Fudge jako Cornelius Popletal a Professor Flitwick jako profesor Kratiknot. Tato polovičatost při čtení ruší; myslím, že si Medek buďto měl dát práci i s náhradou ostatních jmen, nebo měl zůstat ve všech případech u pouhého přepisu - třeba i za cenu ztráty komického účinku.
Od převodu anglických jmen se nakonec dostáváme k převodu anglických reálií. Také s ním se Medek musel při překladu vyrovnat. Yorkshire pudding mění celkem sympaticky na vaječný svítek (str. 118), ovšem na druhé straně zmínku o Bonfire Night překládá jen jako pálení ohňů (str. 12; mohl za ni přitom například dosadit pálení čarodějnic) a označení Head Boy převádí do obecného důležitý žák (str.196). Musím mu také vytknout, že v českém textu počítá na stopy (111, 139), což opět působí poněkud rušivě. 
V této eseji jsem hodnotila způsob, jakým překladatel Vladimír Medek převedl do češtiny knihu Joanne Rowlingové Harry Potter and the Philosopher’s Stone (česky Harry Potter a Kámen mudrců). Celkovou úroveň tohoto překladu lze myslím označit za poměrně dobrou. Z celého řešení je znát snaha o vytvoření idiomatického českého textu a odvaha k objevování neobvyklých či nových slov; navíc Medek nemá zásadní problémy s rodným jazykem, natropil ve svém převodu jen několik záměn způsobených neznalostí lexika a naopak velmi pěkně vyřešil nejedno obtížné místo. Na druhé straně se ovšem místy nechává unést svou snahou o originalitu, což má za následek výběr příliš marginálních českých výrazů či zbytečnou vulgárnost stylu. Pokud by překlad měl být hodnocen jako výborný, bylo by navíc potřeba, aby Medek lépe převedl některá komplikovaná souvětí.

Použitá literatura - Works Cited:

Filipec, Josef a kol. Slovník spisovné češtiny pro školu a veřejnost. Praha: LEDA, 1997. 

Rowling, Joanne K. Harry Potter and the Philosopher’s Stone. London: Bloomsbury, 2000.

Rowlingová, Joanne K. Harry Potter a Kámen mudrců. Přel. Vladimír Medek. Praha: 
Albatros, 2000.