Walter Scott - Ivanhoe

Petr Šťastný, 2004

Scottův Ivanhoe patří v dnešní době mezi klasická díla anglicky psané literatury. Jedná se o rytířský román zcela poplatný myšlenkovým proudům doby svého vzniku (poprvé vydán v r. 1819). Hlavním hrdinou je rytíř Ivanhoe, ochránce slabých, vdov a sirotků, který nemůže být ničím jiným, než postavou výrazně kladnou. Protikladem je mu temný a zvrhlý (jak jinak) templář Brian de Bois-Guilbert, kterého Ivanhoe na konci románu po zásluze ztrestá (v důsledku nervového vypětí při posledním souboji s Ivanhoem ho raní mrtvice). Kulisou tohoto boje dobra a zla je doba Richarda Lví Srdce, tj. konec 12. století. Doba křížových výprav, doba domácích nepokojů v důsledku absence krále-kladného, proti kterému neustále intrikuje jeho vlastní bratr (!), princ-záporný, doba šlechetných rytířů a sličných dam (ve Scottově pojetí). Myslím, že nebudeme daleko od pravdy, když řekneme, že Scott má lví podíl na zromantizování tohoto období a na celkovém vnímání takových historických postav, jako jsou právě Richard Lví Srdce, či jeho bratr, princ Jan. Spisovatelé jsou prostě všemocní! Snad právě to, že role kladné i záporné jsou jasně definovány už od počátku, a že na konci knihy je dobro po zásluze odměněno a zlo potrestáno (občasné akční scény nejsou vůbec na škodu, ba naopak příběh vhodným způsobem osvěžují, a navíc, na trochu té krve už jsou dnes všichni zvyklí) přispělo k tomu, že je v dnešní době Ivanhoe mnohými vnímán jako kniha vhodná pro dospívající mládež, jakkoli může působit do značné míry archaicky. Nejlepším důkazem jeho obliby jsou jeho filmové, či seriálové zpracování. Myslím, že se ho dokonce nemusíme bát zařadit vedle takových klasik literatury pro mládež, jako jsou např. Dumasovi Tři mušketýři, nebo Doylův Sherlock Holmes. 
My zde ale nechceme soudit spisovatelské kvality autorovy, ani kvalitu jeho díla. Chceme se soustředit na to, jakým způsobem byla tato dnes již klasická kniha překládána do našeho vlastního jazyka.
K posouzení zde máme celkem tři překlady. Překlad A pocházející z r. 1925, jehož autorem je Z. M. Kuděj, překlad B z r. 1956 v podání Jaroslava Krause (překlad pravděpodobně nejrozšířenější), a konečně překlad C Libuše Ambrosové-Vokrové z r. 1964. Rozsah samotné knihy nám z důvodu místa zabraňuje provést podrobný rozbor každého překladu při porovnání s originálem, a proto byla vybrána část jedné z kapitol (konkrétně kapitoly 7), aby analýza společně s porovnáním mohly být provedeny do větší hloubky. 
   
Kapitola 7
Tento úsek popisuje počáteční scény jedné ze dvou hlavních událostí v knize, turnaje v Ashby-de-la-Zouche. Po počátečním popisu tehdejší politické situace v Anglii následuje popis krajiny a vlastního kolbiště.

1. Orig.: The condition of the English nation was at this time sufficiently miserable. (s. 30)
A: Poměry, v nichž žil tehdy anglický národ, byly velice bídné. (s. 82)
Tento překlad působí dobře, s výjimkou výrazu „národ“. Jinak mezi ním a překladem C není z hlediska významového nějaký významnější rozdíl.
B: Přetěžké časy dolehly na anglický národ. (s. 71)
Působí sice dobře, ale pouze bez porovnání s původním textem. Je to dost volný překlad, ale na druhou stranu ve smyslu „sense for sense“ je dle mého názoru akceptovatelný.
C: Poměry lidu anglického byly v té době vskutku bídné až až. (s. 55)
Překladatelka zvolila správně místo „národ“ výraz „lid“, který působí rozhodně méně obrozenecky. Překladatelé dřívější přeložili „nation“ prvním významem, který našli ve slovníku, a který je pro tento výraz v češtině také nejvíce zaběhnutý. Jasně ale v jejím případě můžeme vidět snahu o to znít starobyle. „Lidu anglického“ je toho nejlepším důkazem.  
2. Orig.: Even the very place of his captivity was uncertain ... (s. 30)
A: Ani místo, kde byl uvězněn, nebylo známo... (s. 82)
B: Nikdo ani dobře nevěděl, kde je. (s. 71)
Můžeme dobře vidět, že překladatel považoval za hlavní sdělení nejistotu („uncertainty“), kterou považoval za vhodné zakomponovat do svého překladu („nikdo ... dobře nevěděl ...“). I přes to ale celá věta může působit pro dnešního čtenáře značně kostrbatě. 
C: Ani místo, kde byl král držán, nebylo známo... (s. 55)
Tento překlad působí svým „držán“ opět dosti archaicky, jinak se ale opět od překladu A výrazněji neliší.
3. Orig.: generality of his subjects (s. 30)
A: ohromné většině jeho poddaných (s. 82)
B: široké masy jeho poddaných (s. 71)
C: v širokých vrstvách jeho poddaných (s. 55)
S překladem výrazu „subjects“ neměl pochopitelně ani jeden z překladatelů nějaké výraznější problémy. Je ale zajímavé vidět, jak se liší překlady výrazu „generality“. A překládá jako „ohromná většina“, B jako „široké masy“, C jako „široké vrstvy“. Pokud se zaměříme na to, který překlad je významově nejblíže originálu, dojdeme k výsledku, že je jím paradoxně (jedná se o překlad nejstarší a tudíž teoreticky nejvíce náchylný k různým „přehmatům“) překlad A. „Generality“ je totiž opravdu „velká většina“, nikoli „široké masy“ nebo „široké vrstvy“. V obou pozdějších případech se tedy jedná o mírný významový posun. 
4. Orig.: subaltern oppression (s. 30)
A: utiskování všeho možného druhu (s. 82)
B: útisku nižších vrchností (s. 71)
C: útlakem menších pánů (s. 55)
Překlad A v tomto případě zcela selhal a o překlad výrazu „subaltern“ se vůbec nesnaží. Jedinou věcí, kterou tedy můžeme dále posuzovat, je, který ze zbývajících překladů se s ním vyrovnává „lepším“ způsobem. C je mnohem plynulejší, B zase na druhou stranu odborně přesnější (což, jak později zjistíme, je častým znakem překladu C).
5. Orig.: Philip of France (s. 30)
A: Filipem Francouzským (s. 82)
B: Filip francouzský (s. 71)
C: Filip Francouzský (s. 55)
K překladu tohoto osobního jména není co dodat. Překlad B si zjevně neuvědomuje, že přídavné jméno v tomto případě funguje jako přídomek, a tudíž se píše s velkým počátečním písmenem.
6. Orig.: ... he was strenghtening his own faction in the kingdom, of which he proposed to dispute the succession ... with the legitimate heir ... (s. 30)
A: ... využíval všeho času k tomu, aby posílil svoji vlastní stranu ... [aby mohl] zahnati pomocí svých straníků zákonného dědice ... (s. 82)
Tento překlad působí sice dosti dramaticky, ale překladatel se nechal barvitostí scény strhnout k začlenění vlastních představ, které nemají s textem originálu nic společného.
B: ... posiloval ... v království vliv svých vlastních stoupenců ... [a] měl v úmyslu zdvihnout spor o následnictví trůnu se zákonným dědicem ... (s. 71)
„Zdvihnout spor o ...“ je výborně zvolenou frází, která se významově nejvíce blíží anglickému „to dispute“ („dišputovat“) a můžeme řící, že se jedná o překlad vcelku zdařilý.
C: ... v království budoval a posiloval stranu vlastních přívrženců chtěje se ... časem sám ucházet o trůn proti nárokům legitimního dědice ... (s. 55)
„Budoval a posiloval“ můžeme v tomto případě brát jako případ „overtranslation“ s možným významovým posunem. Mnohý ze čtenářů by se totiž mohl domnívat, že strana prince Jana v době před uvězněním jeho bratra Richarda v Anglii neexistovala, což neodpovídá historické skutečnosti. V případě „časem“ by však naše výhrady nemusely být tak velké a myslím, že i tento překlad je do jisté míry zdařilejší, než překlad A. Po významové stránce je srovnatelný s překladem B.
Je velice zajímavé, že ani jeden z překladů nezachycuje výraz „proposed“, který se vztahuje k aktivitám prince Jana. Originál tím chce naznačit to, že se princ Jan nabízel jako někdo, kdo po smrti krále Richarda zpochybní nástupnictví legitimního dědice, a za kým se mohou sjednotit všichni nespokojenci. 
7. Orig.: This usurpation he afterwards effected. (s. 30)
A: Toto uchvácení trůnu ... později skutečně také provedl. (s. 82)
B: ... podařilo se mu později trůn uchvátit (s. 71)
C:  ... Jan tento svůj svévolný záměr skutečně později provedl. (s. 55)
S překlady A a B nejsou v tomto případě žádné problémy a v rámci kontextu působí přirozeně. Překlad C by se ale mohl vyvarovat výrazů typu „svévolný záměr“, které sice popisují pocity, které může někdo mít vůči uzurpaci, ale s autorovým sdělením toho mají málo společného. 
8. Orig.: ... his own character being light, profligate, and perfidious (s. 30)
A: ... jsa povahy lehkomyslné, prostopášné a proradné (s. 82)
B: ... byl proradný prostopášník (s. 71)
C: ... byl sám povahou lehkomyslný, prostopášný a proradný (s. 55)
Jaký tedy princ Jan vlastně byl? O jeho prostopášnosti (zvrhlosti, neřestnosti, atd.) a proradnosti není pochyb. Jak ale přeložit výraz „light“? Překlad B se s tímto problémem vypořádá tak, že pro jistotu tento „nebezpečný“ výraz nepřekládá vůbec. Překlady A a C jsou si opět dosti podobné (povšimněme si, že už poněkolikáté), ale dle mého názoru se přesnému významu slova „light“ blíží jen vzdáleně, protože „light character“ můžeme přeložit spíše jako „nepevný charakter“, tj. snadno podléhající změnám, tj. jdoucí ruku v ruce s prostopášností a proradností. 
9. Orig.: lawless resolutes (s. 30)
A: nevázaných odvážlivců (s. 82)
B: smělců v bezzákonnosti (s. 72)
C: bezprávných odhodlanců (s. 55)
Toto slovní spojení patří bezesporu k těm, ve kterých se jednotlivé překlady lišit musí, a která poskytují vděčnou látku překladatelově fantazii. Překlad A si sice zvolil na základě dedukce „bez zákona = ničím vázaný = nevázaný“ zajímavý překlad slova „lawless“, ale dle mého názoru spíše evokuje nevázaný život plný neřestí a veselí, což zcela jistě nebyl běžný případ psanců/zbojníků. Překlad C zvolil výraz „bezprávný“, čímž se sice drží v jistém smyslu významu slova „lawless“ v tomto kontextu, ale v tomto znění je tím nadmíru zvýrazňována bezprávnost (absence právního dovolání) jeho „odhodlanců“. Podařeným překladem je překlad B, který si sice opět neodpouští trochu poetický tón, ale v tomto případě mu ho můžeme směle odpustit. Myslím, že „lawless resolutes“ bychom mohli přeložit jako „odvážlivců nerespektujících/pohrdajících zákon(em)“, ale možná bychom tím ztratili „údernost“ celého spojení, kterému prospívá spíše kratší forma.    
10. Orig.: ... whom the crusades had turned back on their country, accomplished in the vices of the East, impoverished in substance and hardened in character, and who placed their hopes of harvest in civil commotion. (s. 30)
A: ... kteří se vrátili po křižáckých výpravách zpět do vlasti, přiučivše se všem neřestem Orientu, zchudnuvše majetkem a zatvrdivše se povahou a kteří chtěli kořistiti z domácích zmatků a nepokojů. (s. 82)
B: ... kteří se vrátili domů z křížáckých výprav. Byla to chátra, pro kterou byl Východ školou neřestí, příčinou hmotného zbídačení a zesurovění. A nyní vkládali své naděje na obohacení do rozpoutání občanských nepokojů. (s. 72)
C: ... které křižácké výpravy navrátily do vlasti, lidi vycvičené v neřestech Východu, zchudlé na statcích, povahou otrlé, lidi, kteří jedinou naději na své obohacení viděli v občanských zmatcích. (s. 55)
Prvním problémem překladu tohoto úseku je výraz „crusades“, který všichni tři překladatelé přeložili jako „křižácké výpravy“. Myslím, že mnohem adekvátnějším překladem by bylo spojení „křížové výpravy“. Sám výraz „kruciáta“, pocházející z latiny, evokuje spíše kříž, než osobu účastnící se této výpravy. Sami „křižáci“ se ostatně označovali jako „poutníci“ („pilgrims“). Překlad C je alespoň tak zdařilý, že zachovává křížové výpravy jako hybatele určujícího osud jejich účastníků, což překladům A a B uniká. Dalším problémem jsou (morální) vlastnosti navrátivších se účastníků těchto výprav. Výraz „chátra“ je v případě překladu B čistou invencí překladatele a nutno říci, že celou výpověd staví do mnohem negativnější pozice. Jejich majetkové poměry naproti tomu vynikajícím způsobem charakterizuje překlad C jako „zchudlé na statcích“. Celkem vzato, autor tohoto překladu uspěl v této pasáži vskutku dobře. Podařilo se mu dokonce do jisté míry zachovat i „rytmus“ originálu („zchudlé na statcích, povahou otrlé“/“impoverished in substance, hardened in character“). Zbývá už tedy pouze spojení „civil commotion“, kde užití výrazu „občanský“ není dle mého názoru zrovna nejšťastnější volbou pro konec 12. století. Překlad A se uchyluje k použití kolokace „domácí zmatky a nepokoje“, která je velice zdařilá, jakkoli přesně neodpovídá výrazu „civil“. Pokud bereme za základ tohoto slova latinské „civitas/cives“, pak možným překladem (a kolokací v českém jazyce se vyskytující) by byly snad „obecné nepokoje“.   
11. Orig.: outlaw (s. 30)
Tento výraz více méně klasický, překládá A jako „psanec“ (s. 82), B jako „zbojník“ (s. 72) a C opět jako „psanec“ (s. 56). Je otázkou, pro kterou možnost se překladatel v tomto případě rozhodne. Výraz „psanec“ (někdo, kdo „je psán“) je sice archaičtější, ale má na rozdíl od výrazu „zbojník“ tu výhodu, že není spojován s osobou třímající v jedné ruce čakan a v druhé ruce bambitku. Pokud budeme považovat za vhodné obzory našich mladých trochu rozšířit, mohli bychom se rozhodnout pro tuto variantu.
12. Orig.: ... driven to despair by the oppression of the feudal nobility, and the severe excercise of the forest laws ... (s. 30)
A: ... byvše dohnáni k zoufalosti utiskováním feudální šlechty a krutým vykonáváním lesních zákonů ... (s. 83)
B: ... hnány zoufalstvím nad útiskem feudální šlechty a nad krutým vymáháním lesních zákonů ... (s. 72)
C: ... vehnáni do zoufalé situace útlakem feudální šlechty a přísným výkonem lesního práva ... (s. 56)
Ze srovnání překladu tohoto úryvku vychází nejlépe překlad C. Správně překládá „severe excercise of the forest laws“ jako „přísným výkonem lesního práva“ a nenechává se svést k jednoduššímu překladu laws = zákony. V případech překladů A a B se mi zdá také výraz „krutým“ jako zbytečně negativně zabarvený (v dobré víře překladatelů o barvité vykreslení bídnosti situace) a nejsem si jistý, jestli je v tomto kontextu ekvivalentní k výrazu „severe“. 
13. Orig.: set at defiance the justice and magistracy of the country (s. 30)
A: ... vzdorovali soudům i magistrátům venkovských měst. (s. 83)
B: ... kladly vyzývavý odpor soudům a úřadům. (s. 72)
C: ... vzdorně se měřili se spravedlností i s vrchnostenskou mocí v zemi. (s. 56)
Problémem v tomto případě je spojení „the justice and magistracy“ (v případě překladu A také „of the country“). B volí cestu nejjednodušší a překládá jako „soudům a úřadům“. (Dlužno dodat, že v tomto případě je možná za touto jednoduchostí skryt neúspěch při dešifrování významu původního textu.) A překládá „justice“ jako „soudům“, „magistracy“ dosti strojově (a vychytrale) jako „magistrátům“ a „of the country“ vnímá ve smyslu „mimo města“, kde by zbojníci opravdu neměli pravděpodobně příliš šancí ke své působnosti. Tento přístup je velmi zajímavý a nutno dodat, že ze samotného kontextu není opravdu zcela jasné, v jakém smyslu Scott tento výraz používá. C překládá vcelku vhodným způsobem „spravedlnost“. „Vrchnostenská moc v zemi“ je pak snahou o funkční ekvivalent založený na definici výrazu „magistracy“. Myslím, že Scott chtěl v tomto případě především zdůraznit soudní funkci těchto úředníků, jejich postavení v rámci státního aparátu, a také jejich vztah k výše uvedeným psancům/zbojníkům.
14. Orig.: playing ... petty sovereign (s. 30)
A: hrajíce si na malé krále (s. 83)
B: vládli jako ... malí velmoži (s. 72)
C: hrající si na menší panovníky (s. 56)
Překlady A a C jsou si v tomto případě opět velmi podobné pouze s tím rozdílem, že C se nebojí určité „inovace“ a volí výraz „panovníky“, ale bohužel ztrácí tímto možnost kolokace „malé krále“. Oba překladatelé také udržují význam „play“ = „hrát si“. Překladatel textu B překládá opět volněji, a také se rozhodl použít výraz „velmož“, který je sice líbivý, ale opět není dle mého názoru ekvivalentem anglického „sovereign“. Velmož má totiž v našem jazyce konotace spíše k majetku, než k suverenitě.
15. Orig.: ... bands scarce less lawless and oppressive
              than those of the avowed depredators. (s. 30)
A: ... tlup, jednajících neméně nezákonně a ukrutně
 jako oni vyslovení a za psance prohlášení  řemeslní lupiči. (s. 83)
B: ... band, neméně nezákonných a neméně sveřepých,
než byly ty, které nezakrývaly žádným pláštíkem své lupičství. (s. 72)
C: ... tlup o nic méně bezprávných a násilných než tlupy uznaných pustošitelů. (s. 56)
Překlady A a C postupují při převodu anglického „lawless“ celkem správně a ponechávají určité zdání absence zákona, řádu a práva v rámci jednání těchto jednotlivců. Překlad C se sice stále drží své interpretace anglického „lawless“ jako „bezprávný“, ale v tomto případě už můžeme vidět, že shoda s originálem není taková jako v případě předchozím (9. Orig.). „Oppressive“ se pak v interpretaci jednotlivých překladatelů značně liší. A překládá jako „ukrutně“, B dokonce jako „sveřepých“ a C jako „násilných“.  Všechny tři výrazy mají sice nepochybně negativní konotace, ale významově jsou poněkud rozdílné. Někdo, kdo páchá násilí, nemusí být například vysloveně ukrutný. Ještě větším problémem jsou však  „avowed depredators“. Všichni tři překladatelé se shodují na tom, že se jedná o jednotlivce, kteří nějakým způsobem poškozují své okolí („lupiči“, „pustošitelé“). Co ale s anglickým „avowed“?  Překlad B používá dobře znějícího opisu. Jedná se ale o otevřenost ze strany vlastních band, či prohlášení ze strany úřadů? Vidíme, že toto je přesně problém, před kterým jednotliví překladatelé stáli, a každý z nich se ho rozhodl vyřešit svou vlastní cestou. B se kloní k variantě první, A a C zas k variantě druhé. 
16. Orig.: ... gnawed into their estates like consuming cankers, scarce to be cured unless when circumstances gave them opportunity of getting free, by excercising upon their creditors some act of unprincipled violence. (s. 30)
A: ... které se zažíraly do jejich držav jako rakovina, která nemohla být vyléčena, leda když se jim naskytla příležitost osvobodit se tím, že spáchali na svých věřitelích nějaký skutek nezákonného a neslýchaného násilí. (s. 83)
B: ... které rozhlodávaly jejich statky jako žravá rakovina, kterou mohli vyléčit jedině tehdy, kdyby se osvobodili bezohledným násilím na věřitelích. (s. 72)
C: ... který se jim zažíral do statků jako zhoubná rakovina, proti níž nebylo léku, ledaže se takový pán vymanil ze závazku nějakým skutkem nesvědomitého násilí. (s. 56)
Významově jsou si všechny tři překlady vcelku podobné, až na odchylku v případě překladu B. Z jeho formulace by totiž mohlo vyplývat, že se tito pánové k takovýmto skutkům vesměs neuchylovali, což je přesným opakem toho, co zamýšlel autor sdělit. Místo „kdyby“ by se tedy spíše lépe hodilo „když“. Co ale s násilím, které čas od času na svých věřitelích páchali (pokud měli příležitost). Překlad C v tomto případě příliš neuspěl, zatímco překlad A volí opis výrazu „unprincipled“, který se sice blíží významově anglickému originálu, ale může působit příliš zdlouhavě. Věren své tradici zůstává překlad B, který volí opět významově ne zcela přesnou, ale zato „čtivou“ variantu. Dosti komicky, ale působí „žravá“ rakovina, která „rozhlodává“ statky postižených pánů.  
     
     V následující části se dostáváme k těm výrazům obsaženým v textu, které by mohly překladateli působit jisté obtíže svou neobvyklostí, a které fungují jako určité specifikum textů podobného typu. Uvidíme, jak se s nimi vypořádali naši překladatelé.  
17. Orig.: The Passage of Arms (s. 30)
A: zápas (s. 84)
B: klání (s. 72)
C: sedání a klání (s. 56)
Překladatel textu A širší analýzu tohoto výrazu bohužel zcela vynechal a překládá ho pouze jako „zápas“, text B používá výraz vhodnější a nenáročný, ale opravdovým překvapením je překlad C, který používá „sedání a klání“, tj. výraz ze staré češtiny, který působí velice zajímavým dojmem a může mít pro čtenáře své osobité kouzlo.
18. Orig.: John ... who was expected to grace the lists ... (s. 30)
A: ... jak bylo oznámeno, určitě slíbil objevit se sám osobně ve šraňcích. (s. 84)
B: ... který měl ozdobit svou přítomností kolbiště. (s. 72)
C: ... který slíbil poctít kolbiště svou přítomností. (s. 56)
Vidíme, že překlady B a C používají pro anglické „lists“ správně výraz „kolbiště“. Překlad A se snaží být trochu originálnější a používá výraz „šraňky“. Bohužel ale u něj dochází k významovému posunu, protože ve formulaci jím užité by princ Jan přislíbil osobní účast v turnaji, což není pravda. „Objevit se ve šraňcích“ má totiž stejný význam jako „objevit se NA kolbišti“. 
19. Orig.: At each of these portals, there were two heralds, attended by six trumpets, as many pursuivants, and a strong body of men-at-arms ... ascertaining the quality of the knights who proposed to engage in the martial game. (s. 30)
A: U každé z těchto bran bylo umístěno po dvou hlasatelích, kterým bylo přiděleno ku pomoci šest trubačů, právě tolik panošů a silná tlupa ozbrojenců k ... zjišťování hodnosti rytířů, kteří se chtěli zúčastniti těchto rytířských her. (s. 84)
B: U každého portálu stáli hlasatelé s šesti trubači a se stejným počtem panošů a dále silný oddíl ozbrojenců ... zjišťujících hodnost rytířů, kteří zamýšleli účastnit se těchto rytířských her. (s. 73)
C: U každé brány stáli dva hlasatelé, s nimi šest trubačů a tolikéž běžců, to je pážat sloužících hlasatelům, a ještě silný oddíl ozbrojenců pro ... dohlížení na povolanost rytířů, kteří se chtěli této válečnické hry zúčastnit. (s. 56 – 57)
Jasným problémem pro překladatele při překladu této, či jí podobných pasáží, budou bezesporu výrazy jako „herald“, „pursuivant“, či „martial game“. Při překladu výrazu prvního se naše překlady shodují a uvádějí výraz „hlasatel“. Nevím, proč by v tomto případě nemohl být použit český ekvivalent „herold“, který přesně vystihuje podstatu anglického originálu. Výraz, který následuje, tj. „pursuivant“ je ale v porovnání s ním již dosti obtížný. Podle definice slovníku se jedná o úřad, který ve stupnici hodností následoval hned po heroldovi, Jednalo se tedy o jakéhosi heroldova pomocníka. Ideálním výsledkem je užití vysvětlujícího opisu za použití výrazu „páže“, tak jako v případě překladu C (společně s originálním názvem „běžec“). Překlady A a B volí výraz „panoše“, který ovšem není ekvivalentem výrazu „páže“. „Panoše“ je totiž na rozdíl od pážete stavovskou hodností (zrovna jako „pán“, či „rytíř“), jejíž možným ekvivalentem je výraz „vladyka“.     
20. Orig.: pennons of russet and black (s. 31)
A: rudými a černými prapory (s. 84)
B: višňově rudé a černé vlajky (s. 73)
C:  praporce v barvách rezavé a černé (s. 57)
Rozdíl mezi „praporcem“, „vlajkou“, či „praporem“ není v tomto případě pro koncový text až tak důležitý, ale mohli bychom preferovat starší české „praporec“ překladu C. „Vlajky“ překladu B působí příliš neutrálně a moderně, zatímco „prapory“ překladu A jsou jasným důkazem toho, že překladatel si „ulehčil“ práci buďto proto, že výraz považoval za jasný (o čemž pochybuji), nebo že nedohledal příslušný vhodnější tvar. Navíc, „prapor“ evokuje mnohem větší velikost, nežli „praporec“. Můžeme zde také spatřit, jakým způsobem se může překlad lišit i v takové „maličkosti“ jako jsou barvy. Překlad A interpretuje jednoduše a bez námahy jako „rudými“, což rozhodně nemůžeme brát jako správnou variantu. Překlad B jde dále a používá „višňově rudé“, což ovšem stále ještě není ekvivalent anglického „russet“. Dokonce bychom mohli o správnosti takové interpretace do značné míry pochybovat. Nejlépe je na tom překlad C, který používá „rezavé“ (srov. s definicí v pozn. 11) a významu originálu je tedy nejblíže.
21. Orig.: Lord High Steward of England (s. 31)
A: lord dvorní maršálek (s. 85)
B: anglický nejvyšší soudce (s. 74)
C: nejvyšší truksas anglického dvora (s. 58)
Tento výraz patří bezesporu k těm překladově nejtěžším v celém námi hodnoceném segmentu. Jedná se totiž o název zemského úřadu obsazovaného v Anglii v této době, a v důsledku kulturních odlišností je tedy velmi těžké k němu nalézt český ekvivalent.  Pokud přihlédneme k době, ve které se děj odehrává (12. století), pak nejvhodnějšími překladovými variantami by byly varianty A a C, přičemž C je víceméně doslovným překladem originálu.
22. Orig.: squires, pages, and yeomen in rich liveries (s. 31)
A: zbrojnoši, pážata a zemani (s. 86)
B: zbrojnoši, pážata a panoši v nádherných krojích (s. 74)
C: panoši, pážata a svobodníci ve výpravných livrejích (s. 58)
Podobný problém můžeme řešit i v tomto případě, navíc obohacený o překlad slova „liveries“.
„Squire“, „page“, „yeoman“ – slova, která nejsou v anglickém jazyce až tak neobvyklá. Jaké k nim ale najít funkční ekvivalenty v češtině? Pro výraz „squire“ by to neměl být problém. Dle jeho definice si můžeme vybrat buďto české „panoše/vladyka“ nebo „zbrojnoš“. Stejně postupovali také překladatelé textů A, B i C. S výrazem „page“ nebudou patrně problémy už kvůli fonetické podobnosti českého i anglického slova. Ne tak s výrazem „yeoman“. Kdo to byl „yeoman“? Jednalo se o muže, který byl za svou službu panovníkovi odměněn určitým množstvím půdy, a který měl v případě potřeby povinnost dostavit se se zbraní v ruce svému panovníkovi na pomoc. Tomuto společenskému postavení by odpovídal český ekvivalent „svobodník“, který zcela správně používá překlad C. Je ovšem nutné dodat, že ani výraz „zeman“ použitý překladem A není vyloženě nesprávný, neboť se jedná o stejnou sociální skupinu, pouze název je poněkud mladší. Překlad B zůstává věrný svému jednoduchému „panoše“, čímž ale zcela popírá svou verzi výrazu „pursuivant“ v předchozím segmentu. „Liveries“ pak překládá jako „nádherné kroje“, což je překlad celkem přijatelný. „Výpravné livreje“ překladu C jsou sice důkazem lpění na významově přesném překladu, ale působí nevhodně v dobovém kontextu („livrej“ jako oděv spíše raného novověku)

     Na základě hodnoceného segmentu můžeme tedy dojít k těmto závěrům:
1. Překlad A je překladem nejstarším, a proto není divu, že mnohé jazykové obraty působí na dnešního čtenáře značně rušivým dojmem. Jakkoli by se ale dalo očekávat, že bude obsahovat podstatně více chyb než překlady následující, je v tomto ohledu příjemným překvapením.  
2. U překladu B můžeme spatřovat občasnou tendenci ke snaze znít „poeticky“ (v překladatelově představivosti zřejmě jeden z kroků, které mají čtenáři přiblížit ony zašlé časy) a dlužno dodat, také v mnoha případech k mnohem emotivnějšímu zabarvení textu, než v případě originálu. Překladatel ovšem v některých případech volí jednodušší konstrukce a v důsledku toho pak sklouzává k poměrně volnému překladu výsledného textu. Výsledkem je ale velice čtivý text (do jaké míry je tento výsledek účelový je těžké posoudit).
3. Překlad C se na druhou stranu snaží o určitý „archaický“ styl (snad ze stejných důvodů jako v případě překladu B), který ale někdy působí velice nepřirozeně. Impulsem pro tento překlad mohlo být (a pravděpodobně také bylo) mínění, že dřívější překlady jsou svou povahou nedostačující. Je zjevné, že se překladatelka snažila pracovat s výrazy týkajícími se anglických reálií velice pečlivě a její překlady jsou v tomto ohledu místy velice úspěšné. Na některých místech ovšem tato snaha o významovou přesnost zavádí překladatelku k opačným výsledkům. 
     Pro všechny tři překladatele bylo nepochybně nejtěžším úkolem právě výše zmíněné dohledávání reálií vztahujících se k době, ve které se příběh odehrává. Zde se jedná jak o názvy nejrůznějších funkcí (viz. „Lord High Steward“, či „pursuivant“), tak např. o výrazy typu „Passage of Arms“. Dalším problémem je dozajista sám sloh originálu. Měli bychom brát v potaz, že se jedná o dílo, které vzniklo v 1. čtvrtině 19. století, a že tedy obraty a výrazové prostředky v něm obsažené se mnohdy liší od svých současných nástupců. Výsledkem jsou tedy tři překlady, které jsme zde měli příležitost zhodnotit. Každý z nich má svá pro i proti, ale pokud bychom měli vybrat „ten nejlepší“, musíme se i přes jeho občasné sklouzávání k volnému překladu přiklonit, právě kvůli jeho čtivosti, k překladu B.   

Literatura:

Scott, W.: Ivanhoe, London 187(?)
Scott, W.: Ivanhoe, překlad Z. M. Kuděje, Praha 1925 (A)
Scott, W.: Ivanhoe, překlad Jaroslava Krause, Praha 1956 (B)
Scott, W.: Ivanhoe, překlad Libuše Ambrosové-Vokrové, Praha 1964 (C)